Nekoč najbolj odprta socialistična družba
razpade v začetku 90-ih let v krvavih medetničnih spopadih.
Vojna v Bosni in Hercegovini, osrednji jugoslovanski republiki,
je izbruhnila spomladi leta 1992.
Po srbski agresiji so začeli narodi BiH vojno do uničenja.
Etnična pripadnost je bila hkrati poroštvo za življenje
in bližnjica do smrti.
Dva homoseksualca, Musliman in Srb,
skušata rešiti svoji življenji in ljubezen.
To je zgodba o njiju.
Moje ime je Kenan Dizdar.
Rodil sem se v Bosni. Musliman.
Kot takšen sem bil po rojstvu tudi obrezan.
Oprostite.
V moji deželi zdaj divja vojna.
Srbi, ki so pravoslavne vere, sovražijo muslimane.
Muslimani, ki so verni, ne marajo Srbov.
Tam živijo tudi Hrvatje, katoliki,
ki imajo muslimane včasih radi, večkrat pa jih ne marajo.
Mislim, da se trenutno ne marajo.
A tudi to se bo nekega dne končalo.
Odložili bodo orožje in pozabili na pokole.
Homoseksualce pa bodo enako sovražili še naprej.
Na Balkanu namreč laže prenesejo,
če je kdo v družini morilec kot peder.
NA ZAHOD!
Posvečeno mojemu očetu in velikemu Sergiu Leoneju
Sarajevo, pomlad 1992
Tovariši in tovarišice, dober večer.
Priče smo neljubim dogodkom v naši deželi.
Naša država Jugoslavija ni več takšna,
za kakršno smo se bojevali.
Ne dovolimo, da demon vojne zajame tudi našo BiH.
Ne smemo dovoliti, da bi tod tekla kri.
V Bosni že stoletja živimo skupaj,
Srbi, Muslimani, Hrvatje ter drugi narodi in narodnosti.
Puško imam zate. - Kaj, kurec, mi bo puška?
Da ne bo hiša prazna. - Nimam hiše, stari.
Kar zajebavaj se! Ko pa te pridejo zaklat...
Nocoj smo se zbrali, da bi glasba kot univerzalen jezik
postala tudi univerzalna molitev za razum in mir.
Igral bo godalni kvartet naše glasbene akademije.
Torej nočeš puške?
Jebem tebe, puško in vojno.
Nehaj! - V redu, dobro, ni bilo nalašč. Pusti me.
Srb Srba ne napada.
Drugih se pazi, Milan.
Glasbena molitev za mir
Milan, počakaj. Kaj ti je?
Nič. Pomislil sem, da bi morda bilo bolje,
če te ne bi videvali z mano. - Neumnosti govoriš. - Resno.
Mogoče ti tista blondinka bolj ugaja. - To nima smisla.
Kaj se ti je zgodilo? - Nič, poškodba na treningu.
Jezen sem nate, ker me nisi prišel poslušat.
Vem, kako igraš. Že stokrat sem te poslušal.
Obožujem tvoje igranje. - Nocoj je bilo nekaj drugega.
Nekaj pomembnega. - Za koga? - Za vse nas.
Zame, zate. Misliš, da so ljudje prišli kar tako?
Pridi sem, naj ti nekaj povem. Ustavi se tu.
Najprej mi obljubi, da se ne boš jezil.
Pokimaj z glavo. Se ne boš jezil?
Naj ti Milan pove. Vaše igranje se mi zdi prekrasno,
vendar ste igrali kurcu.
Kakšna molitev za mir, budalo, ko se vsi pripravljajo na vojno!
Bežati je treba. - To je najlaže.
Je treba ostati? - To je najlaže. - Me zajebavaš? - Nesramen si.
Ne, ti si živčen kot kmečka nevesta. - Jebenti...
Moral bi verjeti Milanu, ko je predlagal, naj pobegneva.
Jaz pa sem ga prepričeval, da govori neumnosti,
dokler se ni začela vojna, in to najprej v mojem rojstnem mestu.
Po ulicah so kot pse pobijali vse obrezane.
Dovolj časa in sovraštva so imeli,
da so pred strelom vsakemu pogledali v spodnjice.
Izklopi.
Svojo hišo sem videl.
Mamino vrv za perilo in pulover, ki se suši.
Kaj je z mojima staršema?
Keno, tu si bova uničila življenje.
Na Zahod morava.
Ti lahko govoriš, saj nisi obrezan.
Res pretiravaš. - Jaz pretiravam?
Za klanje in pobijanje pa ti dol visi!
Ker imaš tiča po meri politike, nisi obrezan in nisi Musliman.
Jebi se s Srbi in z Muslimani!
Enkrat v življenju me ubogaj. Stran morava.
Hitro, hitro!
Hitreje, noter!
Sigurno me bodo ubili. - Tiho, pomiri se.
Ti, ven!
Ti tudi.
Kam jih peljete? - Nazaj! Tišina!
Kaj je, poturčenec?!
Nikar, prosim te!
Selamalejkum, poturčenci.
Kaj, ni odgovora?
Pa še bo.
Zdaj bodo tudi drugemu slekli hlače.
Mama, bojim se.
Kaj počneš?
Mi daste ruto, prosim?
Kaj počneš?
Zaveži si jo zadaj. - Primi otroka, bom jaz.
Ljudje se bojijo letenja, teme, zaprtih prostorov,
ozonskih lukenj, vseh mogočih bedarij,
ki jih pozabijo, ko se prvič resnično ustrašijo.
V miru sem se bal, da bodo odkrili, da sem gej,
v vojni pa, da mi bodo slekli hlače.
Kam pa ti? Si morda Srb? - Kaj pa drugega!
Jebenti papir. - Poglej, enaka sva! Kaj še rabiš?
Milan se je v paniki domislil.
Namesto da bi me četniki slekli, mi je on oblekel krilo.
Samo ženo spravim na varno,
potem pa bom še jaz poprijel za puško.
Je tudi žena naša?
Moja je, bratec, moja.
Ustavi.
Hvala.
Tu so prej živeli Muslimani.
Dajbog, da je kdo preživel.
Na Zahod morava, Kena. Tukaj ni prihodnosti.
Ne boj se, Ljubo bo vse uredil.
Ne poznaš ga, zakon je.
Poglej ga, no! - Živjo. - Živjo, Milan. - Kaj bo dobrega?
Kako je v mestu? Zažigamo, kaj?
Kaj delata? - Delava.
Kako sta? Kako je Ljubo? - Dobro. Ljubo tudi, hvalabogu.
Vedno sta taka.
Ko te bo zagledal, bo umrl od sreče.
Si pripeljal nevesto? - Lepa je, kajne?
Lepa in tiha, ampak sramežljiva.
Se vidimo. Greva presenetit Ljuba.
Si malce shujšal? Vidimo se. - Pozdravi Ljuba.
Stoj! Bog pomagaj in roke kvišku! Geslo!
Živjo, Alan. Zrasel si. - Geslo!
Ne igraj se s tem, nekdo te bo počil.
Geslo! - Poberi se.
Nedelja je, vsi so v cerkvi.
Pridi.
Milan!
Sine!
Sine moj!
Hvalabogu, da si se prebil iz mesta. - Živ in zdrav.
Zdravo, stric Jovo.
Oče, to je Milena. Skupaj sva prišla iz Sarajeva.
Bravo, Milena.
Gremo v hišo, otroka. Milena, ljubica, pridi.
Ranka, reci Ljubu, naj pošlje več klobas.
Samo da si prišel, sine!
Daj mi krožnik.
Če ne bi bilo vojne,
bi bil ta dan najsrečnejši v mojem življenju. - Vem.
Nesi tole Mileni, lačna je.
Bom jaz. Bolj ji bo teknilo. - Aja?
Tole ti pošilja Ljubo.
Je prišel? - V hiši je.
Si ti, mali Lunjara?!
Jebenti!
A zvoni? - Zvoni. - Kako si, bratec?
Še dobro, da se je začela vojna. - Zakaj? - Drugače te ne bi videl.
Molči. Pojdi. - Počakaj. Najprej nevesta.
Lunjo mora videti nevesto. - Milena.
Lunjo, moj najboljši prijatelj. Kot brata sva.
Bil sem tvoj prijatelj. - Kaj govoriš? - Sto let te že ni.
Potem pa prideš z nevesto in misliš, da ti bom odpustil.
Otroka, jaz vidim vse. Vidim in molčim.
Časi so težki.
Lunjo, takoj priskrbi papirje, naj gresta čim prej od tod.
Saj bi, a niti ptič ne more več ven.
Ptič nima mark in dolarjev, jaz pa jih imam.
Če je tako, ni problema.
Drina.
Dobre so.
Milan, v gostilno bom skočil. Ne ostani predolgo.
Lunjo, pridi z mano.
Sedi.
Brat!
Kenan Dizdar, moj prijatelj.
Zanj potrebujem dokumente, nekaj oblačil in lasuljo.
Za dokumente je lahko. Kje pa naj staknem lasuljo?
Si v logistiki ali ne?
Še nekaj je. Ko so me izpustili, so zapisali vse moje podatke.
Jutri se moram oglasiti na najbližjem poveljstvu.
Prestrašil si me, jebenti! Mislil sem, da je kaj resnega.
En teden na bojišču, teden dni doma.
Ko zapoka, se lepo skloniš in adijo.
Nabavil ti bom papirje, dezertiral boš in mirna Bosna.
Hvala, bratec. - Ni za kaj, brat!
Ljubo je vse življenje delal v Ameriki, v teksaškem rudniku.
Po smrti Milanove mame, ko ni bilo nikogar več,
ki bi čakal poštarja s pestjo dolarjev
in skrbel za Milana, se je Ljubo vrnil domov.
Odprl je gostilno in s sabo prinesel del Amerike.
Ne ostrizi mi vseh las. - Nehaj, super je.
Bravo! Ne vem, kdo je lepši.
Zakaj me strašiš?
Poslušaj. Mislil sem, kako je mlada, čedna, prsata.
V resnici pa ima tiča. - Utihni! - Oprosti, nevesta.
Ostrigel si se. Bravo!
Kaj je? Sta izgubila smisel za humor? - Nehaj.
Poslušaj, nevesta. Pomeri lasuljo.
Če ti bo ustrezala, bom naredil nekaj fotografij
in takoj jutri dobiš dokumente.
To, mucka. Malce našobi ustnice.
Joške gor. Dobro. - Daj že, Lunjo!
Zjebal si mi kader. Tiho bodi, ko fotografiram.
Dobro je. Konec.
Nevesta, kako gre?
Kar stoje lulam. Nisem vajena stranišča na štrbunk.
Razumem. Meščanke niste vajene naših podeželskih razmer.
Nagnjena sem k okužbam, zato se moram paziti.
Vem, dragica. Ženske se moramo same zaščititi,
moški nas že ne bodo. Dol jim visi!
Zaklala sem svinjo. Ljubo mi je ukazal.
Umila se bom, potem pa grem po vodo. Pojdi z mano.
Pridi, saj nimaš drugega dela.
Milan je dober. Fin.
Ne boš osamljena v dolgih nočeh.
Mojbog, kako je dobro imeti moškega v postelji,
četudi samo spi! - Mama!
Če nič drugega, te malce pogreje.
Spočijva se. Pridi, sedi.
Tu živim. Pridi na klepet, če ti bo kdaj dolgčas.
Samota me ubija.
Bogdaj, Milena. - Bogdaj, Milena.
Kuzli! - Stoj!
Roke kvišku! Geslo? - Marš, pankrt zmešani!
Lahko bi bolje vzgojila svojega pankrta.
Lahko bi s prstom pokazala, kdo je oče! Kaj bosta pa potem?
Glej ju, kuzli, bežita.
Zakaj v vaši vasi ni vode?
Kdor uničuje božje stvarstvo, mu vodnjak presahne, pravijo.
Ko so naši požgali vas in džamijo,
je naš vodnjak presahnil.
In kaj jim preostane? Morajo v njihovo vas po vodo.
Tam se nihče ne zadržuje. Natočijo vodo in hitijo nazaj.
Meni je vseeno.
Že pred vojno sem točila vodo pri njih.
Laže je hoditi po ravnem kot navkreber. - Kaj je z vaščani?
V vojni so ljudje kot zverine, kot krdelo.
Večje krdelo požre manjše.
Muslimani so bili dobri sosedje.
Niso uspeli dojeti, kaj jih je doletelo.
Hitro je minilo, zanje pa se je hitro končalo.
Pojdiva, dan se izteka.
Sedi, ženska. Nikamor se nama ne mudi.
Tudi če bi se mudilo, nimava kam iti.
Kaj pomenijo tisti čevlji?
Da se ne izgubijo sledi.
Je kdo preživel?
Za tiste, ki so preživeli, in za tiste, ki niso, je vseeno.
In?
Kaj?
Kakšen je Milan?
Kaj praviš?
Si sramežljiva? Ti je nerodno pred mano?
Daj, meni lahko poveš. Kakšen je?
Dober? Tak korenjak mora biti dober.
Polij me po hrbtu.
Če misliš sneti joške, raje prej zakleni vrata.
Kaj so ti povedali v vojski?
Vse so zapisali, vzeli podatke. Po Lunju bodo sporočili.
Ne, ne! - Poberi se!
Vse Nemuslimanke štejemo za sovražnice.
Z njimi bomo opravili po kratkem postopku.
Ženskam, Nemuslimankam...
Stojte, moški sem! - Dokaži!
Moški sem! Musliman!
Vstanita, golobčka! - Hitro se obleci.
Podvizajta se otroka, svatje čakajo.
Čigavi svatje? - Bojim se, da najini.
Kaj je to, Ljubomir? - Sladka zdravica.
Pa srečno!
Srečno, mladoporočenca!
Kdo pravi, da se bom ženil? - Jaz, sine. Nočem več čakati.
Ohraniti hočem lepe spomine, ko bosta odšla.
Vidiš, kakšni časi so.
Srečno! Stric Ljubo, prinesel sem obleko in darilo.
Si vedel za to? - Kaj vedel! Jaz sem vse organiziral.
Ljubu sem obljubil, da ne bom nikomur povedal.
Naj vesta Meka in Medina, naj vesta Nato in Priština,
da nihče ne sme tepsti Srbov.
Si zmešan? - Poglej, kakšno obleko si dobil od priče!
Tudi zate imam eno, nevesta.
Samo jaz vem. Na to je treba gledati s pozitivne strani.
Prvič, po poroki nihče več ne bo posumil, da Kenan ni Milena.
Drugič, vojska bo ženinu dala prost dan.
Tretjič, očetu bosta izpolnila željo.
Četrtič, dobili bomo dokumente, da bosta lahko odšla.
Ko prideta na zahod, se ločita.
Milan, Milena, pohitita, otroka!
Snahi bom podaril tisto,
kar je moja pokojna mati podarila moji pokojni Gospavi.
Nevesta je lepša kot ženin.
V Rankovičevi hiši je spet ženska roka.
Naj bo živa in zdrava.
In čim prej noseča.
Naj se ve, da Ljubo ženi sina!
Kristus vaju je združil v eno telo in enega duha.
Naj sad vajinega telesa stopi na branik srbstva
in naj se Srbija razteza od New Yorka do Tokia. Amen.
Kar počasi, gospodar Ljubo. Jutri ne bomo imeli kozarcev.
Ne bom več, Ranka.
Mladoporočenca, uživam, ko so ljudje srečni.
Potem pa slikaj, priča.
Ko rečem ptiček, pritisni na gumb. Razumeš?
Ko bom šel tja in ti od tod rekel ptiček,
pokukaj skozi luknjico. Ko nas boš vse videla,
takrat pritisni na gumb.
Boš videl, Batman bo spet nekaj zajebal.
Ptiček!
Kaj je bilo tega treba? - Ne vem.
Ljubo je komaj čakal, da je oženil sina.
Tudi jaz nisem nič vedel. - Jebeš to.
Mislim vse tole okoli nas.
Sovraštvo.
Vsi sovražijo.
Slišiš to?
Kot da bi od nekdaj samo sovražili.
Klinc jih gleda! Poslušaj tole.
Nizozemska. Parlamentarna monarhija.
Površina 41.526 kvadratnih kilometrov.
15.919.000 prebivalcev.
Plus dva, ti in jaz.
V enem dnevu se zamenjajo štirje letni časi,
razpoloženje pa nikoli. Me poslušaš?
Število koles je približno enako številu prebivalcev.
Proizvodnja orožja minimalna.
Proizvodnja rož maksimalna.
S tulipani oskrbujejo 65% svetovnega trga.
Najvišji vrh meri 321 metrov.
Rodnost prebivalstva je 13%, smrtnost 9%.
Hvalabogu sem učakal to, da mi snaha skuha kosilo.
Dober tek.
Odlično si skuhala, snaha.
Ne vem, ali bom lahko zdržal.
Boš. Morava.
Bojim se, da me bo Ranka spregledala.
Preveč si me ogleduje. - Ne boj se. Ona nič ne šteka.
Klinc ne šteka. - Resno. Nesrečnica je.
Ti si edina nekakšna ženska, ki sploh spregovori z njo.
Zakaj?
Ženske se je izogibajo, moški pa bi jo položili.
Že leta je tako. - Čigav pa je Alen?
Nihče ne ve, vsi se bojijo vprašati. Moj zagotovo ni.
Rad bi izvedel, kaj je z mojimi starši.
Ne vem, kako bi prišel do te informacije.
Prosil sem Lunja.
Če je možno priti do njiju, bo on to izpeljal.
Samo da vem, ali sta živa. - Vse bo v redu, boš videl.
Na Nizozemskem bova laže izvedela in pomagala.
Neuspešno so končana pogajanja za ustavitev spopadov v BiH.
Predstavniki vojskujočih se strani in mednarodni pogajalci
niso našli skupne rešitve za ustavitev krvavih spopadov.
Po mnenju neodvisnih opazovalcev bo neuspeh mirovnih pogajanj
še spodbudil spopade in povečal število žrtev.
Pizde!
Ustreli se v nogo, skozi mišico.
Kaj ti je? - Ne vem.
Ne odhajaj na bojišče, ostani živ.
Vse bo v redu. Še smejala se bova temu, verjemi.
Vojna je faza prehoda od človeka do vojaka.
Če ne nosiš krila, nosiš puško. Jaz sem dobil prvo, Milan drugo.
Pazi nase. - Bom. Ti tudi. - Prestreli si mišico. Ne boli.
Pamet v glavo, nevesta.
Ne mene ne njega nihče ni vprašal, kaj si želiva.
Pred dokumenti za pot na Zahod je dobil poziv v vojsko.
Nikoli si ne bom na jasnem, ali sem se bolj bal,
ker je on odšel, ali zato, ker sem jaz ostal.
Jebiga, stari.
Čuvaj glavo.
Četa, mirno!
Malo hitreje. Civilisti, odstopite.
Bratje, 500 let nas je teptal turški škorenj.
Ampak kdor čaka, dočaka. - Kaj je ta hrup?
Napočil je čas maščevanja!
Čas, da obračunamo z Muslimani.
Marš, jebenti mater! Spelji se!
Dovolj režanja!
Ves svet je proti Srbom. Vatikan, Meka, Washington,
Berlin, Carigrad. Naš sveti Sava je lepo rekel:
Srbe rešuje samo sloga.
Pojdite z božjo pomočjo.
Naprej, marš!
Pojdiva, hčerka.
Gospod, je kaj za pod zob? - Našlo se bo. - Kaj na žlico.
Bogdaj.
Snaha, skoči po Ranko. Prišli so tile...
Kaj mi drugoga ostane?
Če ni nikogar, si moram pač sama pomagati.
Od kod pa ti? - Ljubo me pošilja.
Prišli so neki gostje, pomoč potrebuje.
Ranko so sovražili vsi razen Ljuba. Bali so se je.
V tej vaški čarovnici je bilo nekaj srhljivega.
Pa vendar, ko sem jo gledal, ko je zlagala tiste čevlje...
Po kajenju marihuane se raznežim.
V tej pustoti iz revščine in kamenja
je bila to edina trava, ki je ni manjkalo.
Pojdiva, Milena.
Po vsakem novem džojntu sem skoraj vzljubil Ranko.
Ona in jaz sva bili edini ženski s skrivnostjo.
Ustavi se!
Prinesita vodo, ženski.
Ko rečem voda, mislim konja.
Ne daj vode Muslimanom, trapa!
Nikar, gospod, prosim vas.
Gospod! - Drek pa gospod.
Gremo!
Kaj ti je, dragica? Zakaj jokaš? Nikar.
Navajena sem, da me tepejo. Zdržala bom.
Tole bo enkrat minilo.
Bog bo nekega dne tudi na Ranko pogledal.
Kaj praviš?
Mama, kaj je bilo? - Nič. Kaj naj bi bilo?
Poberi vedro. Delaj kaj, bodi koristen.
Gremo domov.
Ta vojna! Ni pouka, ničesar. Otroci zapravljajo čas.
Samo o vojni in sovraštvu poslušajo. Šole nihče ne omenja.
Kakšni ljudje bodo iz njih?
Dva klobčiča volne si daj med dojki
in ju nosi tam teden dni.
Potem mu iz njiju spleti nogavice. Pomaga.
To je urok za veliko ljubezen.
Naj ti prerokujem iz kave.
Ni dobro, ne! Vidim solze.
In kri.
Ampak rešila se boš, nič se ne boj.
Tudi pot vidim. Poglej, kakšna dolga pot.
Pritisni s prstom in si nekaj zaželi.
Tako.
Spet pot, poglej. Na to potovanje boš šla sama.
Poglej špeglarja! Narod bo zavil v črno.
Kakšna usrana frizura. - Jebenti vojno!
Počivata? Preveč sta garala, pa sta se utrudila.
Pazita, da ne bosta dobila žuljev na riti. - Se vidijo?
Milena, slišim, da igraš.
Če je to res, smo kolegi.
Glej tole, Milena.
Kakšna butlja! Zakaj me bog tako kaznuje,
da moram zmeraj naleteti na njiju?
Na pomoč, mama!
Na pomoč!
Si cel?
Dobro sem.
Pusti me, jim bom že pokazal!
Milena, skoraj bi zgorela. A ne, dragica?
Ta se ti bo podala.
Preobleci se. Sleci krilo.
Kar tam se bom.
Sleci se.
Dragica, vesela sem, da nisi ženska.
Ranka zna varovati skrivnost.
Nisi mi povedal, kje so te ranili, junak.
V pizdi!
Počila je struna na kitari.
Uboga jaz! Stevo moj, zakaj si me zapustil?
Zakaj si me zapustil, da moram sama vzgajati otroka?
Pop! To je maša zadušnica za pokojnika,
ne pa za tvoje politične govore!
Težiš nam v gostilni, vsaj v cerkvi nam daj mir.
Pusti, bom jaz. - Ne, ni mi težko.
Kdaj bo prišel Milan? - Kmalu.
Kmalu bomo dobili tudi dokumente iz Beograda,
potem pa pojdita svojo pot.
Milena, hčerka. Sedi, da spijeva kozarček.
Sedi, če ti rečem.
Podkupil sem Milanovega poveljnika,
da bi ga spustil na dopust.
Ko se ne bosta več vrnila,
naj pride prasec mene vpoklicat.
Otrok, tu lahko z denarjem kupiš vse razen sreče.
Sreče pa tukaj ni.
Morda bi bila, če bi pregnali vse Muslimane.
Pa še tisto peščico Hrvatov in na koncu tudi nas Srbe.
Naj nas vse izženejo v pizdo materino.
Potem naj v Bosno naselijo normalne ljudi,
ki bi znali uživati v njeni lepoti.
Poslušaj, snaha.
Nisi mi še zaigrala na tistem svojem čudu.
Tu mi godejo samo na eni struni.
Veš, Vladimir, kdo je bil Lev Trocki?
Bil je poveljnik, general, bog. Veš, kaj je rekel?
Da se sme politika vmešati v vse razen v umetnost.
Tja se ne sme.
Počakaj.
Nisi mi povedal, kdo se je spomnil tega. - Česa?
Da igraš žensko.
Milan je vse to pogruntal. - Kaj nameravata zdaj?
Kako to misliš? - Bosta zbežala? - Kdo?
Ti in Milan ali samo ti? - Takoj, ko bova lahko.
Ne odhajaj brez mene. Vzemi me s sabo. - Kako?
Ne smeš iti brez mene. - Poslušaj, Ranka.
Bolje bi bilo, če se tole sploh ne bi zgodilo.
Ampak zgodilo se je! Zdaj si moj. Moj!
Stoj! Geslo! - Prestar si za te igre.
Geslo! - Raje preganjaj punce.
Milan! - Ranka. - Kako je na bojišču?
Kako naj bi bilo? - Lepo nevesto imaš.
Hvala. Sta onadva dobro? - Saj poznaš Ljuba.
Vedno ga skrbi zate. Milena lepo skrbi zanj.
Pa ti? Pogrešaš nevesto, zato hitiš domov? - Malce že.
Ne vem, če ona pogreša tebe. - Kaj bi rada povedala?
Da je to, kar delaš, sijajno.
Kaj pa delam? - Prijatelja rešuješ!
Rešuješ, kar se rešiti da.
Ne skrbi, to bo naša skrivnost. - Kakšna skrivnost?
Kar veš ti, ve zdaj tudi Ranka.
Si nor? - Kaj ti je? - Vse nas bodo pobili, cepec!
Kaj je s tabo? - Kdo nas bo ubil?
A veš, kdo je Ranka?!
Vse boš zajebal. Naju, odhod na Nizozemsko.
Ubili nas bodo, ker tvoj tič ne more mirovati v hlačah.
Kaj bi rad od mene?
Naj pletem nogavice za srbske borce?
Nič ne veš. Zadevaš se s travo in ti dol visi.
Ne poznaš Ranke! Ne ogrožaj Ljuba in mene.
Veš, koliko tvegam zaradi tebe.
Poslušaj me, Kenan. Nikogar več nimaš.
Šele na Nizozemskem sem ti hotel povedati.
Tvoja starša sta mrtva.
Samo mene še imaš. Odloči se.
Nikogar več nimam. Sem Kenan Dizdar, Musliman.
In nisem peder, Milan. Nisem peder. Proč!
Proč od mene!
Spelji se!
Me boš zdaj ubil? - Ti nas boš pokončal.
Kam greš? - Na bojišče. - Nisi ta teden prost?
Bolje je v jarkih, kot da gledam tole.
Srb gre rad k vojakom.
Vrnil se bom, ko bova dobila dokumente.
Rad te imam, Kenan.
Milan!
Milan...
Kdor tujo srečo jemlje, naj njegova s krvjo odteče.
Če ne bi bilo vojne,
če bi oni ne bili Srbi in mi ne Muslimani,
bi bila moja starša živa. Nikoli ne bi oblekel krila.
Ranka bi to usrano vas še naprej zastrupljala s strahom,
Ljubo bi se uničeval z žganjem.
Midva z Milanom pa bi bila samo geja, ki se znata skrivati
in se učita ljubiti.
Ljubo, prispel je telegram.
Moje sožalje.
Jebem jim mater! Naj pomrejo, sovražniki!
Junaška kri je oplemenitila tudi tvoje ognjišče.
Čigava kri, pop?
Čigava kri, jebenti?!
Čigava kri, mater ti hujskaško?!
Čigava, pop?
Moja kri!
Poglejte, kaj nam dela. Nikogar ne pusti blizu.
Še meni ne.
Jaz sem Milana poročil in ga blagoslovil,
ko je odhajal v vojno. Ljubo pa takole!
Molimo za Milanovo dušo.
Kar delaj, stric Ljubo. Geslo ni važno.
Kaj počneš? Slišali te bodo. Nehaj igrati!
Obleci se, da te ne bi videli. Pojdiva domov.
Prosim te, pojdiva domov.
Ne sodim sem.
Ne spadam sem. Musliman sem.
Nisi edini. Alenov oče je bil Musliman.
Iz vasi, kamor hodimo po vodo.
Milana ni več. - Kaj govoriš? Jaz sem tu, mene imaš.
Ubila ga je moja beseda. - Ne. - Jaz sem ga ubil.
Jaz sem ga ubil. - Nisi.
Pomiri se, nisi ti kriv. Usojeno mu je bilo.
On je mrtev, toda jaz sem živa.
Kaj pa jaz? - Kaj? Me poslušaš, Ranka?
Ljubim Milana!
Ljubim ga.
Nobene ženske nisem tako ljubil. Razumeš?
To ni res.
Ljubim ga. - Ni res.
Moj si.
Pusti me! - Moj si!
Pusti me! Proč od mene!
Odvratna si, gnusiš se mi!
Poglej!
Prevarala sta nas, Ljubo!
Milena ni Milena.
Tvoja snaha je moški. Prevarala sta nas.
Tvoj Milan je peder. Slišiš? Peder je!
Ne govori tako o Milanu.
Jebenti sonce!
Ne smeš sramotiti Milana!
On je vse, kar mi je sveto.
Tole je od Milanove pokojne matere.
Tu je dovolj denarja.
Jaz ga ne potrebujem več.
Tudi dokumenti so prispeli.
Vzemi in pojdi.
Pojdi in poišči svojo srečo.
Za tvojo in za Milanovo dušo.
Pridi.
Pojdi zdaj.
Pojdi na Zahod.
Jebem jim mater, vsem.
Na Zahod boš šel.
Lunjo ti obljubi.
Nič se ne boj. Lunjo je s tabo.
Tudi jaz bom dezertiral. Vojna je veliko sranje.
Veš, koliko je industrija napredovala,
odkar se vojskujemo?
Dohiteti jo moramo, bratec.
Kurec bomo dohiteli!
Kaj lahko mi dohitimo?
Jebenti, koljemo se kot v srednjem veku,
v tujini pa izdelujejo čipe.
Veš, koliko podatkov vsebuje čip v velikosti nohta?
Milijon! Kje pa smo mi?!
Preganjamo se po hribih in gozdovih,
kot da ne bi imeli pametnejših opravkov.
Na Zahod moraš, če ti Lunjo reče.
Na Zahod!
Zahodna Evropa, leta 1993
To je vse.
Nimam več ne doma,
ne violončela ne domovine.
Nimam več staršev.
Izgubil sem Milana.
Razumem vas, Kenan.
Vsi smo pretreseni, zgroženi.
Vsak dan poslušamo novice in vemo,
kakšne strahote prestajate v vaši domovini.
Samo glasba mi je ostala.
Želite slišati?
Da, z veseljem.
Toda kako?
Nimate več instrumenta.
Žal mi je...
Ne bi vas rada razočarala,
vendar ničesar nisem slišala.
Reči bi morali, naj igram glasneje.
Tehnična obdelava Blitz Film& Video Distibution